Nemám čas. Běžte pryč!
Proboha.
Čemu nerozumíte na „nemám čas“?
Takhle brzo?
Hej! Kdo to sakra zvoní?
Já, pane.
- Ty? - Ano, pane.
Ty dosáhneš na zvonek?
- To je neslušné. - Co je neslušné?
- Co je? Co mi chceš? - Přišel vám dopis.
Proč ho nehodíš pod dveřma? To bys měl se svou výškou lepší.
Píše mi KAKAS!
To je ze spolku.
To může být důležitý. Podrž to.
„Karaambarská kamionová asociace srdečně…“
- Co je? - Co píšou?
Co je ti po tom?
To je můj dopis.
Nechtěj mě vytočit!
Promiňte, pane.
„Karaambarská kamionová asociace srdečně zve své vážené členy
na 6. Výroční fazolový festival v Konyi.“
Takže dobrá zpráva?
Nejlepší zpráva, kámo! Já ti snad dám pusu!
Lepší to být nemohlo! Nurullahu, to budeš koukat!
Nurullahu, skvělá zpráva!
Nurullahu, to budeš koukat!
Pojď sem, synku.
Dej si. Ochutnej.
Nechci! Uhněte! Prosím vás!
Pozor, prosím vás!
- Dost už! - Dej si!
Nechte toho! Prosím vás!
Dejte mi pokoj!
Nurullahu!
Nech to! Co blbneš?
Nurullahu!
Rızo!
Dobrý, běžte!
Nurullahu!
Nurullahu, dobrá zpráva!
Juchů! Skvělá zpráva!
Nurullahu! Kolik to je?
- Dva dva. - Tak hrajte.
Nurullahu!
Nurullahu, dobrá zpráva!
Paráda! Sedni si.
Pojď sem, sedej.
Já snad dostanu infarkt.
- Blázne, co se sem tak ženeš? - Nesu ti skvělou zprávu.
Koukni.
„…srdečně zve své vážené členy na 6. Výroční fazolový festival v Konyi.“
Fazolový festival?
Přesně tak.
- Kde? - V Konyi.
- Konya? - Jo, Konya.
Město, kde se zastavil čas.
Město s uklidňujícím účinkem.
Město s tisíci odstíny zeleně.
Můj pradědeček byl osmanský náboženský učenec.
Vyznával súfismus. Odjakživa chci Konyu navštívit.
No bezva! Dvě mouchy jednou ranou!
Zajedeš si do Konyi a ještě si dáš dobrý fazole.
My si zajedeme. My si dáme fazole.
Chtěl jsi doufám použít množný číslo,
protože jedeme spolu.
- Žádný takový! Nemůžu. - Jak nemůžu?
To mám jet sám? Nejsi snad můj kámoš?
- Jedeš! - Kdo se postará o kavárnu?
To je mi jedno! Neměl sis ji otvírat!
Zvu tě na fazolový festival, kamaráde.
Samozřejmě že pojedeš!
Nemůžu, Recepe!
K čertu s tebou! Fajn, nejezdi!
Tak si nejezdi! Odteď už nejsme kámoši.
Šmytec, končíme.
- Nejezdi. Jdi k čertu. - No dobře! Promiň, pojedu.
Nechci! Kdo si myslíš, že seš?
Jako bych se tě měl prosit. Pojedu sám. Nejezdi.
Nebuď jako malý. Vždyť říkám, že pojedu.
- Určitě? - Jo, Recepe.
Tak nám kup letenky. Šup.
Proč je mám kupovat já?
To tys mě pozval! Proč mám platit já?
No a kdo jiný? Nejseš snad můj kámoš?
To kámoši přece dělají. Nemám se na koho jinýho obrátit.
Každýho oškubeš!
Vypijou osm káv, ale ty jim naúčtuješ 35.
Já mám akorát babiččin důchod 325 lir.
Mám snad platit já? Za zbytek jsem si koupil Bitcoiny.
A ty stejně spadly z 17 000 dolarů na 3 000.
Všechno špatně. Nepracuje tvůj synovec v cestovce?
Zavolej mu. Třeba zařídí letenky zadarmo.
My fakt jedeme do Konyi.
Ten festival bude pecka, Nurullahu. Uvidíš, bude to super.
Zvoní to?
- Haló? - Ahoj, jak je?
- Jak se má? - Dobře. Víš jak, normálka.
Má se dobře. Synku, potřebujeme letenky.
Jasně, strýčku, zařídím to. Kolik?
Dvě. Pro Recepa a…
Haló? Kolik?
- Dvě, synku. - Jo, dvě.
- Dvě? - Jo, pro dva lidi.
Dobře, strýčku. A kam?
- Do Konyi. - Kam jsi říkal?
- Do Konyi! - Haló? Neslyším tě, strýčku.
- Prosím tě… - Haló? Slyšíš mě?
- Zkontroluj signál. - Dobrý, mám dvě čárky.
Zasranej operátor.
Strýčku, neslyším tě. Běž někam, kde je lepší signál.
Konya, synku! Kon…
Slyším „ya“, ale neslyším tu první část.
- Povídám Konya! - Jo, Konya!
- Konya! - Aha, Keňa!
- Keňa… - Haló?
- Takže Keňa. Bezva, strýčku. - Haló?
Tak domluveno, strýčku.
Díky bohu, konečně!
Už víte datum?
- Kdy to je? - V neděli patnáctého.
V neděli patnáctého.
Jednosměrné letenky ale budou hrozně drahé.
- Prý je to drahé. - Co je mi po tom. Platíš ty.
Hele, mám tu bezva zájezd. Je to od třináctého do šestnáctého.
- To vám pasuje. - Mají zájezd 13. až 16.
- Bereme. - Dobře, může být.
- Dobře. - Jaký zájezd?
- Kam nás vezmou? - Na pláně?
Ukážou nám pláně?
Pláně, krásné vyhlídky. Vezmou vás všude.
Prý všechno.
U hotelu vás vyzvednou speciální auta
a vezmou vás na vyhlídkovou jízdu.
Speciální auta?
Perfektní. A ubytování?
- A ubytování? - Čtyřhvězdičkový hotel.
- Jenom?
Čekal jsem pěti, ale to přežijeme.
Vem to. Zarezervuj to.
- Tak bereme. - Je to tam ale úplně jiný svět.
Hrozné horko. Počítejte s tím. Vemte si vhodné oblečení.
- Prý je tam horko. - No nekecej!
Jistě že je tam horko. Je to uprostřed Anatolie.
Je tam pustina a pere tam slunko. Prostě pláně v Konyi!
- Takže horko! - Recep už to tam zná.
- Ještě něco? - Budete potřebovat pasy.
Přivezte mi je. Dám vám je před odletem.
- Prý potřebujeme pasy. - Pasy? Na co?
Letíme jenom do Konyi.
- Kvůli bezpečnosti? - Jo, možná.
Vyhlásili nouzový stav. To by dávalo smysl.
- Můj pas má u sebe Salih. - Dobře, synku.
Doklady přivezu.
Tak jo, strýčku.
- Domluveno? - Jo.
Tak to polož, než si to rozmyslí.
Nedej mu šanci. Prostě zavěs.
Já se tak těším.
Čeká nás parádní festival! Placák!
Leda ve snu.
Zdravím.
Dobře se mi o Rudýho ďábla postarej. Nenechávej ho o samotě.
Tak běž.
Ahoj, synovče. Tady jsou doklady.
Díky, strýčku.
- Ahoj. - Zdravím.
Vítám vás. Říkal jsem vám, ať si vezmete vhodné oblečení.
Vždyť tohle je ideální. Oblečení po pradědečkovi.
Tohle se tam nosí běžně.
No dobrá, když to říkáte.
Místní si stejně dělají, co chtějí.
Jde hlavně o to prostředí.
Jo. Poznat súfismus, božskou podstatu, duchovno.
Přesně tak. Pojďte, musíme dohnat skupinu.
- Zajdeme na očkování a půjdete. - Očkování?
Na co očkování? Ne! Počkej.
Nepotřebujeme žádné očkování.
O tom nerozhoduju já, ale vláda.
Vypadáme snad jako děti? Co to je za nařízení?
To rovnou můžou kontrolovat i neštovice!
Nechtějí nás nahnat i na besídku?
Jsou to jenom tři dny, tak proč nám nedají pokoj?
- Nešlo by to nějak udělat? - Je mi líto, strýčku.
Kdybych nemusel, tak vás s tím nezatěžuju.
Chraň bůh. To jen kdyby se něco stalo.
Ne že by se vám něco mělo stát. Jen pro jistotu.
Ani náhodou, Nurullahu. Dáš nám chvilku?
Jasně. Máme pět minut do odletu.
Řeknu to na rovinu, Nurullahu. Ten spratek se mi nezdá.
- Beztak má něco za lubem. - Jako co?
Podezíral jsem ho už proto, že je tvůj příbuzný.
Jste rodina šmelinářů.
Neokradl náhodou jeho táta jeho mámu a neutekl ze svatby s matrikářkou?
Ano, měli bysme mu dát šanci.
Za to on přece nemohl, ale…
Hele, prvně bylo podezřelý, že chtěl pasy.
Druhá věc je to očkování.
Bůh ví, co bude třetí.
Když to říká vláda, musí to být pravda.
- Zákony jsou na prvním místě. - Já vím!
Přestaň mě poučovat! Vždyť já vím!
Mluvím o tom očkování!
Pojď, jdeme.
Běžte dál.
Dobrý den.
- Mám se posadit? - Jistě.
Vezmete ho jako prvního?
- Ne, ty běž první! - Ne, ty!
- Já se bojím! - Běž, ať vím, jestli to bolí.
- Jsi starší, běž. - Dělej.
- Ale! - Recepe!
- Sedej. - Prosím, běž první!
Stejně půjdete oba. Pojďte třeba vy.
K čertu s tebou. Podrž to.
A tohle.
Kterou ruku, madam? Pravou, nebo levou?
- Do rukou to nepícháme. - Jak to myslíte?
Tak jak to říkám.
A kam teda?
- Do zadku. - Jak jako do zadku?
Do zadnice.
Zadnicí myslíte jako…
Jako prdel?
No… Ano.
To nám ale nikdo neřekl.
Na tomhle letišti už nás vypekli několikrát.
To je nesmysl.
- Na co to je? - Na malárii.
My letíme do Konyi, madam. V Anatolii není malárie.
Tak do Konyi? Hezky.
Koukej, jak se chová.
Ti doktoři z toho šprtání úplně zcvoknou.
Z toho pitvání mrtvol. Fik, a ledvina je venku.
- Stáhněte si kalhoty, prosím. - Mami!
No tak, madam! Jdete na mě moc rychle! Takhle to nejde!
Koukněte na tu jehlu! Hezky pomalu.
Ještě jste neřekla, do které půlky.
- To je jedno. - Jak to, že jedno?
Stejně jako ruce mám i dvě půlky. Pravou, nebo levou?
- Tak kterou? - To vyjde nastejno.
Tak teda pravou. Vždycky vybírám pravou.
Bože, Nurullahu!
- Stačí takhle, madam? - Stačí.
- To bolí! - Ani jsem se vás nedotkla!
Dobře. Au, to bolí!
Ještě jsem nezačala!
Řekněte mi, než píchnete. Musím se připravit.
Dobře. Zatněte zuby!
Bože, to je bolest!
- Kde sedíme, Nurullahu? - Řada osm.
- Osm? - Jo.
Hanba. Posadili nás až dozadu.
- Nurullahu? - No?
- Jsme ve správném letadle? - Ano. Tohle je naše skupina.
Byli s náma na letišti. Zdravím, madam.
Cože? Jaká madam? Sprosťáku!
Já jsem ještě „paní“. Styďte se!
Pardon, paní, ale jak vám řekl?
Řekl snad, že jste stará babka?
Řekl jen „madam“.
Nedělejte scény. Jste madam.
Říct ti „paní“ by byla urážka.
Nezdvořáku.
Běž, Nurullahu.
Podej mi to.
Dej to sem.
Příjemný let.
A je to.
Nepřipadá ti tu něco divný, Nurullahu?
- Ne. - Jak to, že ne?
- Je tu plno černochů. - Pravda.
- Víš proč? - Ne.
Přemýšlej.
- Netuším. - To je ta síla Konyi.
Jak pravil Rúmí?
„Všichni sem.“
K čertu s tebou.
Neznabohu! Tohle zpívala Seda Sayan.
Pravil: „Přijď, ať jsi kdokoli.“
Vidíš? Lidi z celýho světa.
Všichni se stěhujou do Konyi.
Zapněte si prosím pásy.
To je něco.
…zvedněte stínítka a opěrky na nohy.
Máte zapnutý pás? A vy?
- Hej, máš zapnutý pás? - Ano.
- Odkud jsi? - Ano.
- Co? - Ano.
Na všechno říkáš ano. Nechápu.
Bůh s námi. Vzhůru do Konyi.
Pěkně leť, kapitáne. Startujeme!
Alláhu akbar! Co to bylo, Nurullahu?
Neboj, jenom turbulence.
Jak můžeš být tak klidný? „Neboj, jenom turbulence…“
Děláš, jako bys lítal každý týden.
Já ti dám turbulenci.
-Kolik je hodin? - 13:37.
Co? To už letíme tři a půl hodiny?
- Jo. - Jak je to možný?
- Něco nesedí. - Proč?
- Kolik trvá let do Ankary? - Hodinu.
No? Konya je hned pod Ankarou.
Takže maximálně hodinu a půl.
Ale už letíme tři a půl. Něco je špatně.
- Třeba je hustý provoz. - Letecký provoz?
Asi bude špička, co? Na cestě do Konyi je kolona.
Že? Idiote!
Jaký provoz? Ve vzduchu žádný není.
Jediný provoz je na letišti.
Někoho se zeptám. To je divný. Nemá to trvat tři a půl hodiny.
Stevardko?
Stevardko? Mám dotaz. Ano, vy.
Pojďte sem, prosím. Ano, vy.
Vy ne. Ta slečna.
Kde ten se tu vzal?
Jak můžu pomoci?
Volal jsem snad tebe?
Kolegyně je zaneprázdněna. Přejete si?
Zmáčkl jsem tlačítko a navázal s ní oční kontakt.
Už sem šla, v tom ses objevil ty.
Nemoh sis pomoct. Jsem snad ve tvý sekci?
Rozdával jsi sendviče. Co děláš tady?
Prosím?
To je fuk. Kontrolovali jsme čas.
Nerozumím tomu.
Letíme tři a půl hodiny, ale přistání v nedohlednu.
Ano, pane. Ještě tři hodiny. Proto letíme tak dlouho.
Ještě tři hodiny?
- Jak dlouho to letí do Konyi? - Z Istanbulu…
Nejsem si jistý, ale přibližně…
No tak! Trvá ti to nějak dlouho!
Co seš to za stevarda? Máš bejt užitečnej.
- Zatím seš k ničemu. - Já na té trase totiž nelétám.
To je tvůj problém.
No, letíme už tři a půl hodiny.
Zbývají tři. Celkem šest a půl.
Minus jedna a půl? Pět hodin.
Vysvětli těch pět hodin navíc.
Ano, let do Konyi trvá hodinu a půl,
ale tam neletíme.
A kam teda?
- Do Keni, pane. - Do Keni?
Ano, Keni.
- Tohle neletí do Konyi? - Nerozumím.
Letíme do Keni. Už chápu, jen žertujete.
Počkat. Tohle letí do Keni?
Ano, pane, do Keni.
Co to mele, Nurullahu? My letíme do Konyi.
Musím do Konyi!
- Toto je let Istanbul–Kenya. - Kecy.
- Doopravdy, pane. - Řekni, že si děláš srandu.
- Nedělám. - Nemůžeme letět do Keni!
- To je vtip? - Pusťte mě.
- To je vtip? - Pusťte mě!
Děláš si srandu? Jdu si promluvit s kapitánem!
Sežeňte mi kapitána!
Chci mluvit s kapitánem! Kde je?
- Otevřete! - Pane!
Otevřete! Já letím do Konyi!
- Do Konyi, ne Keni. - Klid, pane!
Do Konyi!
Vemte nás do Konyi! Pak můžete letět do Keni!
My letíme do Konyi! Konyi!
- Do Konyi! - Uhněte! Paralyzuju ho!
Co je?
Panebože! Měl se skácet. Proč ještě stojí?
Na něj to nefunguje nebo co?
Je to možný? Jsme v Keni místo v Konyi.
Takovej podraz!
- Kvůli pár blbým písmenům! - Zkus to vidět pozitivně.
Sice jsme jinde, ale jsme na dovolené.
- Užijeme si to. - Co mám vidět pozitivně?
Pustili do mě 7 000 voltů!
Doteď necítím levou půlku zadku! Jak to mám vidět pozitivně?
Jasně, ještě si dělej fotky!
- Co ti je? - To myslíš vážně?
Jestli zmeškám ten festival v Konyi, tak teprve uvidíš. To si mě nepřej!
Vítejte!
Vítejte.
Vítejte! Vítám vás v naší krásné Keni.
Já jsem Ersin a budu váš průvodce.
Jakou jsme měli cestu? Jsme unavení?
Co je? Tys letěl s náma?
- Prosím? - Letěl jsi s náma?
Že pořád říkáš samé „jsme“.
Ne, to se jen tak říká.
Pardon, podepsal se na nás ten let.
Chápu. Zavedu vás do stanu, ať si odpočinete.
Do stanu? Do jakýho stanu?
Ani nápad. Já chci čtyřhvězdičkový hotel.
- Slíbili nám hotel. - Tohle je náš koncept, pane.
Vidíš nás? Jak se máme vyspat ve stanu?
To nejde.
Bude celou noc chrápat, prdět a mít mokrý sny.
- A ty snad ne? - Sklapni.
Nebojte. Ubytování se plně vyrovná hotelu.
Věřte mi, bude se vám líbit. Až po vás.
Tys to vymamlasil. Běž už.
Tak ukaž.
Tak? Líbí?
Popravdě, lepší než u mě doma.
Vidíte? Já to říkal. Odpočiňte si. Zítra nás čeká dlouhý den.
Snídaně je v šest hodin.
V šest? Tak brzo?
Ranní ptáče dál doskáče.
Hezký den.
Já toho blba asi znám, Nurullahu. Brzo to zjistíme.
- Kterou postel chceš? - Tamtu.
Ne, ta je moje!
Budeš spát u vchodu.
Budeš mi dělat štít. Zvířata tě napadnou jako prvního.
Běž.
Nurullahu.
Zatáhne nás do Afriky
a ještě chrápe jako prase. Parchant jeden.
Nemám z toho dobrej pocit.
Jako by mě všichni sledovali. Všude vidím oči.
Co to je?
Fuj, to se hýbe!
Fuj, brouk!
Krucinál, teď je na Nurullahovi.
Ten brouky nesnáší.
Co mám dělat? Je obrovský.
Já se snad pobliju.
To snad ne. Tak ukaž.
Sakra, zrovna mezi nohama.
To Nurullaha i vykastruju, ale nedá se nic dělat.
Musím ho zabít.
Jdu na to.
Panebože. On utíká!
Ne! To ne! Má ho na ksichtu! Zatraceně.
Já se fakt pobliju.
Už tak je Nurullah nechutnej, ale teď je ještě hnusnější.
Tak jo. Raz…
dva, tři!
Panebože! Máš ho v puse! Dělej, zkus ho vykašlat!
Nurullahu, vykašli ho! Dělej!
Umírá! Zrovna v Keni!
Umírá v Keni!
Zkus ho vykašlat! Dělej!
On umírá!
Musel si vybrat zrovna Keňu!
Už je venku? Umíráš?
Je venku?
- Je venku? - Jo, je venku!
Aha, jambo jambo!
Žádný jambo jambo!
Nic takovýho.
Jenom přátelé. Kámoši.
Jenom kámo, ne jambo.
Aha, kámo jambo!
Vypadni!
Padej, nebo ti dám do držky! Táhni!
Dobré ráno i tobě.
Já ti dám dobrý ráno. Mám ti jednu vrazit?
- Zdá se, že máš špatnou náladu. - Ne, skvělou!
Jsem nadšenej!
Chtěl jsem fazole v Konyi, ale místo toho mám tohle v Keni.
Paráda!
Jsem celej bez sebe,
že jsem uprostřed savany s divokýma zvířatama!
Já sem taky nechtěl.
- Byl to omyl. - Ticho. Sklapni už.
Nevytáčej mě. Volal jsi synovci?
- Jo. - A? Kdy letíme zpátky?
Bohužel až za tři dny. Nebyly místa.
To si děláš prdel!
K čertu s tebou i tvým synovcem!
Proč tě někdo musel porodit!
Takový organismy, jako jsi ty, se mají rovnou likvidovat!
- Přestaň mě urážet! - Sklapni.
Sklapni!
Všichni se mi tu smějou.
Kvůli včerejšku si myslí, že jsme teplí.
Chápeš? Udělal jsi z nás blbce!
Jambo jambo!
Všechno kvůli tomu parchantovi. Já si tě na tom safari podám.
Zabiju tě!
Jambo!
Teď už víš, proč jsem tak naštvaný.
Jsi naštvaný, ale chuť k jídlu jsi neztratil.
S tím jejich jídlem opatrně. Bude tě bolet břicho.
Jasně, chytráku!
Ty totiž v Africe žiješ roky! Všechno víš!
O snídani, o kultuře!
Seš expert! Starej se o sebe.
Pitomče. Ale je to dobrý.
- Jak rýžový pudink. Chceš? - Ani náhodou.
- Je výborný. - Ne, bude mi těžko.
- Přísahám! - Páni!
Vy se dělíte i o dezert!
Dobré ráno.
Snad po té noci nejste moc unavení.
Dneska jedeme na velkou migraci.
Vidíš? O tom mluvím. Jak se to jmenuješ?
- Ersin. - Ersine,
nakopu ti prdel. Dej si bacha.
- Cos tím naznačoval? - Vůbec nic, jambo jambo!
Jak jambo jambo? Co tím chceš říct?
Hlídač vás viděl. Je těžké zbavit se té představy.
Co viděl? Co naznačuješ?
Naznačuješ, že jsme buzny?
Jsme zvyklí na různé klienty.
Je to přece vaše volba.
Samozřejmě.
Tak já ti taky dám možnost volby.
- A, B, C nebo D? - Prosím?
Vyber si. A, B, C nebo D?
- Tak třeba A. - Dobrá volba.
Za B a C bys nedostal facku, takže smůla.
Přísahám, že tě v té savaně vykuchám
a nebudeš mít ani pohřeb. Jasný?
- A teď zmiz. - Odprejskni!
- Neprovokuj! - Ty mlč!
Buď zticha. Za všechno můžeš ty.
Přísahám, že tě zabiju!
Přísahám!
Pověsím tě za nohy a stáhnu tě z kůže!
Ty máš pořád nějaký problém.
Můžeme jet? Safari už čeká.
Hej, ty!
Ale ne…
- Hej, ty! - Ti jedou se mnou?
Měli jsme jet dřív.
Nastartuj. Třeba ještě stihneme ujet.
Počkej! Kam jedete?
- Hej! - Zdravím!
Hej, ty! Hej! Prr.
Brzdi, kámo. Kampak?
Snad nám nechceš ujet.
Máme zpoždění. Ostatní nemůžou čekat.
Neříkej!
Ostatní na mě pěkně počkaj, jasný?
Protože jsi mi zničil život,
protože tu ani nechci bejt
a protože jsem v Keni proti svý vůli,
- tak na mě počkáte! - Dobře.
Normálně bych snídal v 10 ráno,
v 11 bych vytrávil
a kolem 12 šel, s prominutím, srát.
Tady musím snídat v šest!
Ještě jsem ani nevytrávil!
To je nějaký začátek dne? Takže pěkně počkáte.
- OK. - Otevři.
- Tys mi tu chyběl. - Prosím?
Povídám, že jsme rádi, že vás tu máme!
- Jo? - Jo.
Nezahrávej si a průvodcuj, jasný?
Nedráždi mě, jo? Jedeme.
Zdravím vespolek. Užijte si výpravu.
Doufám, že uvidíme spoustu zvířat.
Jedeme.
Tady se zrodilo lidstvo.
Habitat, který vidíte kolem,
je domovem více než 500 druhů zvířat.
Pohleďte.
Už vím, odkud ho znám.
- Vážně? - Sleduj.
- Pane průvodce? - Ano?
Umíte těch 500 druhů vyjmenovat?
Samozřejmě, kdybych musel.
Musíte. Předveďte se.
Dobře.
Nosorožec, slon,
gorila, lev…
- Nosorožce už jsem říkal? - Copak je?
Kde je těch 500 druhů?
Co ten zbytek? Povídej, chytráku.
- Pamatuješ si mě? - Vy jste mi ale vtipálek.
Každopádně teď budeme svědky jevu, kterému se říká velká migrace.
Upozorní nás vysílačkou a pojedeme.
Co je tedy velká migrace?
Já znám jenom jednu migraci.
Migraci Turků z Asie do Anatolie.
- Jak to spolu souvisí? - Nepodceňuj to.
Nebýt tý migrace, ještě bys trčel u Velký čínský zdi, hlupáku!
Heleďte, tohle je hromadný přesun přes mokřady.
Aha, jasně!
Tak jako se ráno přesouvají lidi z Istanbulu
- z domu do práce. - Ne, pane. Tohle jsou zvířata.
Přežití, násilí, krutost… Tohle je cesta naděje!
Takže je to totéž!
Lidi se taky každý ráno snaží přežít.
Bojujou o sedadla v autobuse.
Zvířata taky jezdí autobusem.
Úchylové, stalkeři, násilníci, pedofilové…
Někdo se dokonce schválně poblil!
Neskákejte mu do řeči!
Nejsme na vás zvědaví.
Bylo to pro vás těžké, madam?
- Co jako? - Menopauza.
- Sprosťáku! - Klid, prosím.
Vážení, pohleďte na pláně kolem vás.
Tady opravdu všechno začalo.
Co je?
Hrozně me bolí břicho, Nurullahu.
- Já ti říkal, ať to nejíš. - Jak víš, z čeho to je?
- Bože! - Jste v pořádku?
Ne. Musím na záchod. Potřebuju na velkou.
- Ven z auta nemůžete! - Tak to pustím tady!
Ne, prosím. Do auta ne.
Je to tu nebezpečné. Kolem jsou divoká zvířata.
Nebezpečnější je, když zůstanu tady.
Za chvíli tady exploduju.
To myslím vážně. Už je to na krajíčku.
Co budeme dělat?
- Tak nechoďte daleko! - Ne! Ať jde hodně daleko!
Co zas melete? Přísahám, že vám naseru na boty.
- Poseru se přímo tady. - Odporné.
Ježibabo.
Půjdu to pustit za to křoví. Nikam nejezděte!
Za křoví…
Bože…
- Ještě dlouho? - Jo! Vždycky si rád posedí.
- Bože, už to začíná! - Co? Migrace?
- Už to začalo! - Tak jedeme!
Na tenhle okamžik čekám už rok!
Nenechám si ho utéct kvůli nějakého blba! Manžel je v Istanbulu vyhlášený právník!
Přivedu vaši agenturu na mizinu. Oškubu vás i o spoďáry!
Za tohle platíme? Vraťte nám peníze!
- Jedeme na migraci! - Nemůžeme ho tu nechat.
Bože, nevím, co dělat.
Migrace začala a všichni chtějí jet.
Tak pojeďme. Vy! Zůstaňte tu s kamarádem.
Nikam nechoďte. Zůstaňte v křoví.
Potom pro vás přijedeme.
Stejně bych ho tu nenechal.
- Vystoupím si. - Dělejte!
Zůstaňte tu. Hned jsme zpátky.
Počkejte.
Tak honem. Jedeme.
- Recepe! - Nechoď sem! Ještě kadím!
Dobře, budu tady.
Člověk se v klidu ani nevysere.
- Jak ti je? - Dobře, ale co tu děláš?
Už museli jet.
Vystoupil jsem, abys tu nezůstal sám.
- Tys vystoupil? - Jo.
- Kde jsou? - Pryč, kámo.
Začala velká migrace.
Proč jsi je pustil?
Proč jsi je nechal odjet bez nás?
Ženské už dělaly scény!
Já ti takovou ubalím, že uvidíš jinou scénu.
Copak seš hlupák? Přemýšlíš vůbec?
Neměls kvůli těm mrchám vystupovat!
Jsme v Africe! Všude jsou predátoři!
Proč jsi vystoupil?
Uklidni se.
Prý máme počkat. Vyzvednou nás.
- Říkali, ať počkáme v křoví. - Ty idiote!
Tam jsem se teď vysral. Smrdí tu čerstvý hovno.
To se v Africe šíří raz dva. Za chvíli to ucítí všude.
Vrhnou se na nás všichni kojoti, šakali, gepardi, levharti a lvi.
- Musíme pryč! - Tak co teď?
Zavolej do tábora. Honem, volej.
- Není tu signál! - Zatraceně! Ty seš budižkničemu!
Zkus zavolat ty!
Nemám tu mobil. Mám ho v táboře.
Nechtěl jsem platit roaming, tak jsem ho vypnul.
- Nemám ho tu. - Co teď?
Je jenom jedna možnost.
Musíme najít stopy od pneumatik a jít podle nich do tábora.
Jen pozor na lvy.
Hele, jdou po antilopě.
Tam jich je spousta. Pojďme tudy.
Co když budou i tam?
Tak zkusíme tohle.
Když nás uvidí lev, poběžíme každý jinam.
Bude zmatený a jeden z nás uteče.
Co když poběží za mnou?
V to doufám.
Když tě budou honit, utíkej.
Až nebudeš moct, lehni si, semkni ruce,
nastav jim krk a začni se modlit!
Oni už se postarají o zbytek.
Za pár hodin umřeš a sežerou tě.
- To neříkej. - No tak!
To tys vystoupil. Pojď už! Jdeme!
Běž! Hni sebou!
Půjdeme po stopách pneumatik.
Vidíš? Tady je cesta.
Musí někam vést. Je to přece cesta pro auta.
Hm…
- Nurullahu? - Co je?
- Slepá ulice. - Cože?
- Jsme v prdeli. - Proč?
- Cesta skončila. - Takže jdeme špatně?
Ne, to není možný.
Moje výpočty vedou tímhle směrem.
Tábor musí být tam.
Celou dobu jdeme po stopách. Tady končí.
Jo, auta sem přiletí a jedou odtud. Prostě jdeme blbě!
Nech mě přemýšlet.
Nech mě tu krizi vyřešit!
- Uhni. - Dobře.
- Co to děláš? - Větřím.
A proč jsi nevětřil předtím a nedovedl nás zpátky?
Táhni.
- Najdi si tu cestu sám. Padej! - Kam mám jít?
Lvi ucítí tvůj upocenej zadek a přijdou.
Jestli budeš zdržovat, sežerou nás přímo tady.
- Kvůli tobě, smraďochu! - Promiň.
Nech mě přemýšlet.
Navigování se věnuju celý život.
Všechny tři roky, co jsem chodil do školy, jsem byl skaut.
- Dobře. - Tak jo.
Podle svých rozsáhlých zkušeností soudím,
že když cesta končí, máme dvě možnosti:
doleva, nebo doprava.
- Já bych šel doprava. - Dobře.
Pravá strana je vždycky ta pravá. Jdeme.
Nurullahu, řeknu ti to jednoduše.
- Absolutně netuším, kde jsme. - Cože?
Ztratili jsme se.
Nedá se nic dělat. Nemám tušení, kde je tábor.
- Co budeme dělat? - Něco vymyslíme.
Nemůžeme tu sedět a brečet, ne?
Jsem alfa samec.
Přežití je moje doména.
Jako malého mě nechávali ve městě deset kilometrů daleko.
Vždycky jsem našel cestu podle čichu. Potmě a bosý.
Za koho mě máš?
Brzo zapadne slunce.
Musíme vymyslet, jak přečkáme noc.
- My budeme spát venku? - Jen já. Tobě jsem objednal hotel. Blbče!
Samozřejmě že venku!
Ale ne tady uprostřed. Půjdeme k lesu.
Někam, kde jsou stromy víc nahusto.
Zezadu budeme krytí a dopředu uvidíme.
Tak pojď.
Výborně.
Tu je to ideální. Tady jsme v bezpečí.
Máme úkryt ze stromů a ohýnek.
Všude vidíme, takže si všimneme nepřítele.
Teď můžeme v klidu spát.
- V to doufám. - Nemusíš doufat.
Predátoři se bojí ohně, takže utečou.
- Ty bys vlezl do ohně? - Já ne, ale tohle jsou zvířata.
Ty seš taky zvíře. Akorát jinej druh.
Tobě se nedá říkat „člověk“. Komu se podobáš víc?
Jen se na sebe podívej. Posuď sám.
Podle mě připomínáš spíš zvíře.
Neber si to zle, já jsem taky zvíře.
Ale jsem poslušnější. Jsem v jádru jako pes.
V tom se lišíme.
Každopádně bychom nešli k ohni.
Stejně jako predátoři.
Predátoři se přeceňujou.
Jsou to jenom zvířata.
Koneckonců jsou to jenom obyčejný kočky.
Lidi vyprávějí, jak je napadl lev,
jak je honil levhart,
jak je podrápal gepard.
To jsou jenom nesmysly.
Jsou to jen kočky. Není třeba se bát.
- Zamňoukají a jdou. - Recepe!
Co? Panebože!
- Co budeme dělat? - Uklidni se.
Hlavně zůstaň v klidu.
Tohle je predátor. Máš v tašce nějaký jídlo?
Klid, kočičko.
- Klid. - Mám!
- A co? - Klobásu.
Klobásu? Na co máš klobásu?
Jo, klobása může bejt. Na, kočičko. Koukej, lve.
Koukej, ta je ze všech zvířat.
Klobása, vem si, kočičko.
Ukousne mi ruku. Vezmu si klacek.
To je ono, vem si! Je z oslího a koňskýho masa!
Pomalu!
Páni! Ty drápy!
Nech nás. Tu máš.
Tu máš, hodnej.
Koukni na ty drápy!
No tak! Hej!
Na, tu máš.
Nurullahu, teď půjde pryč. Koukej, klobása!
Klobása! Běž pro ni. Honem! Běž!
Utíkej! No tak!
Proč si pro ni nejdeš? No tak!
Nejde.
Musím ho něčím odradit. Prohledej tašku.
- Co tam máš? - Nic!
Zatraceně! Máš klobásu, ale nic, čím ho zaženu?
Mám nápad! To nás možná zachrání. Pojď!
Pomalu. Kryj mě.
Pojď blíž.
Utíkej! Honem!
Utíkej! Cítil ten prd?
Bože, jde po nás!
Kšá, kšá!
Kšá! Běž pryč!
Kšá!
Já mám teď v srdci žal
Proč já vůl vystupoval A do křoví se vyprazdňoval
Možná hlupák jsem Ale proč i ten tupec vystoupil ven
Ach, Nurullah Tupec Nurullah
Dva milenci Zmatení jak lesní včely
Nevěděli, kde jsou Zoufale se rozhlíželi
Nechápeme, jak jsme se tu octli
Měli jsme být v Konyi Teď trčíme v Keni
- Bůh ti žehnej. - Díky.
Vyndej roucha a dej je sem.
Jdeme spát. Ráno uvidíme, co dál.
Ticho!
Nurullahu!
No?
- Dej pryč tu ruku. - Co?
- Sundej ze mě tu ruku. - Já jsem před tebou.
Fakt?
Ty jsi fakt přede mnou.
Tak kdo je za mnou?
Proboha! Vstávej!
- Kšá! Hej! - To nám chybělo.
Kšá! Běž pryč! Neboj, klid!
Ukážeme, že se nebojíme!
Co je, ty parchante? Co?
Jsme šílenci, zmiz!
Tak pojď!
Vidíš? Tři gorily uprostřed džungle.
Neuvěřitelné. To musí být nějaký pářící rituál.
Co říkáš?
Pojď! Nebojím se tě!
Dělej, prašť ho!
- To je podívaná. - Měli bychom je uspat a vzít do laborky.
Souhlasím.
Majzni ho po hlavě, už nemůžu!
Uspíme první.
Proč jsi praštil mě, pitomče?
Já nechtěl!
Co se stalo?
Páni, skvělý zásah.
Co se mu stalo? Měl infarkt?
Hele.
Nurullahu!
Někdo ho uspal.
Někde tu musí být lidi. Trefili ho uspávací šipkou.
Teď tu druhou.
Sakra!
Nurullahu!
Koupil jsem to! Trefili mě do zadku!
Bože! Dostali mě! Odumírá mi noha.
Necítím nohu.
Už jde k zemi! Už se kácí!
Necítím nohu. Moje noha!
Nemůžu stát. Nurullahu!
Viděl jsem to v dokumentu. Vytáhni šipku a vysaj jed!
- Vysaj mi prdel! - Prdel?
- Jo! Vysaj mi prdel! - Nevysaju!
- Dělej! - Ne!
Vysaj mi prdel, než se jed rozšíří!
- Au! - Co je?
Dostali mě, Recepe. Bůh nám žehnej!
Tebe taky trefili? Dostali všechny!
Zatraceně! Zůstal jsem tu sám!
Bože! Pomoc!
Už to začalo působit…
Necítím levou stranu.
Omdlívám. Ještě můžu hýbat jedním okem.
Ještě můžu hýbat okem. Už…
- Pěkně! Placák! - To byla paráda.
- Jo! - To bylo něco!
Vezmeme je na pozorování.
- Pojďme. - Dobře.
Konečně jsem při smyslech.
Kde to jsme, Recepe?
To bych taky rád věděl.
Tenhle je tu taky.
Vypadá to jako laboratoř.
- Ty ses pochcal? - Jo.
No tak, jsi dospělej chlap.
- Necítím nohy. - Už jsou tu.
Pane, poslouchejte. To je obrovskej omyl.
Proč nás máte za gorily? Pusťte nás.
Nejsme gorily, ale lidi.
Human. Human!
No tak, jsme lidi. On je chlap a já jsem pravej chlap.
Chlap. Pravej chlap.
To je ale pozoruhodný druh.
Hlavně ty dvě vpravo.
Jsme úplně jiní. Homo Sapiens. Sapiens.
Sapiens.
Homo Sapiens. Sapiens.
Homo. Sapiens.
Začneme s testy.
Pusťte nás odsud! Mě a mýho kámoše!
- Test 1, začněte. - Co?
Říkal, ať začneme.
To je moc těžký. Jak to mám asi složit?
Fialovou za oranžovou.
Může být?
Tos podělal. Podívej se na tu gorilu.
Test 2, prosím začněte.
Co s tím mám dělat? Co to je, doktore?
Ty čísla zmizely. Už nevím, kde byly.
Hrůza.
Ksakru. Takhle nějak to bylo.
Panebože. Ta prostřední je naprostý idiot.
- On už to zas má? - Výborně.
To ano.
To je blbost. Dali jste mu nějakou lehčí.
To proto, že je zvíře? On je taky zvíře.
- Já ti fláknu. - Test 3, prosím začněte.
Co s tím? Co máme dělat?
Zasekla se mi ruka!
Hele, ten drát cítí bonbón. Hele, jak se hýbe.
Ježiši.
Tak se to dělá! Na co drát?
Idiot, idiot, génius.
Koukej, jak jsme dopadli. To snad ne!
Hele.
Nurullahu.
- Co je? - Mám dokonalý plán na únik.
- Tunel? - Jasně, tunel.
Nemáš lžičku? Jako El Chapo. Pitomče!
Žádnej tunel!
Dostaneme se odsud společnýma silama.
- To jsou klíče od cely? - Jo.
- Jsi si jistý? - Jo, jsem.
- Vidíš ten mop? - Co s ním?
- Strč si ho do prdele. - Nech toho.
Nedělej uraženýho. Dosáhneš na něj?
- Pokusím se. - Tak jo.
Zkus ho podat.
Dosáhneš?
- Máš ho? - Skoro.
Dosáhneš? Pomalu!
- Potichu. - Mám ho.
Potichu.
- Máš ho? - Jo.
Dej ho sem.
Tak jo. První fáze je za náma.
Teď nám musí pomoct ten gorilák.
Hej, ty. Pojď sem.
Hej, koukni.
Pojď sem, tiše. Vem si ten mop.
Vem si ho.
Teď ho otoč.
Koukni támhle na ty klíče.
Klíče od cely.
Víš, jak tě zavřeli? Tyhle klíče potřebujeme.
Jestli je podáš, utečeme.
Společně zmizíme. Key! Key!
Ty klíče na zdi! Hele!
Podej je tím mopem.
Naber je jako na háček.
Stick it.
Natáhni se a podej ty klíče.
Ty blboune jeden!
Vždyť jsi uměl složit skládačku, kreténe!
Nauč se s tím zacházet.
Jinak tu budeš trčet.
Všechno jsi posral, kámo.
Nejde to.
Ten blbec mi nerozumí ani slovo.
Hele, on to snad zkusí.
Jde na to. Snaž se!
Naber je!
To je ono! Ještě kousek!
Vezmi je!
Vezmi je, dělej!
No tak.
To je ono. Dobrá práce.
Bezva, pojď sem.
Dobrá práce. Dej mi je.
Seš nejlepší!
Dobrá práce, chlape!
Máme klíče. Jsme volní.
Padáme, než se ten idiot probudí.
Táhni!
Trefil ho přímo do palice.
Bravo, chlape.
Tudy.
Pojď. No tak.
Kámo, pojď!
Chceš jít tam?
Takže nastal čas se rozloučit, Charlie?
- Znáš jeho jméno? - Charlie je každý druhý.
- Charlie? - Jo, Charlie.
Tak jo, Charlie. Klidně běž.
Možná na tebe čekají děti.
Možná jim chybíš.
Nenech je čekat na větvičku nebo list eukalyptu.
Běž. Honem.
Možná na tebe čeká žena.
Možná už ti osmažila banány.
Možná ti i umyje nohy.
Pak se nadlábneš. Běž už.
Vidím, že to taky nemáš lehký.
Vím, jak ti je. Běž svou cestou. Sbohem!
Co děláš, ty parchante? Já jen dal průchod citům.
Co to sakra bylo? Dobře, jak chceš!
Jak chceš! Blbče.
Nečekal jsem, že se snížíš k tomuhle.
Parchante. Běž! Kšá!
Pitomče. Padej!
- Tudy. - Dobře.
- Mám hroznou žízeň! - Já taky, Recepe!
Napijeme se svý moči?
- Nikdy! - Pije se místo vody.
Viděl jsem to v televizi.
Chlap pil moč a přežil. Můžem to zkusit.
Hele, Nurullahu.
- Vidíš to, co já? - Ano, Recepe!
- Vesnice? - Jo! Je tam vesnice!
Třeba nám pomůžou, Nurullahu.
Jsme zachránění, Nurullahu!
- Jsme zachránění. - Díky, bože.
Určitě nám pomůžou, Nurullahu.
Mají vodu, Recepe!
- Mám takovou žízeň! - Já taky! Napijeme se.
Zdravíčko, dámy. Můžu se napít?
Řekl jsem něco špatně?
To je fuk.
Tu máš.
Tady máš, příteli.
Dej si.
Pořádně se napij.
Recepe, někdo sem jde.
Zdravím, příteli.
Ztratili jsme se.
Potřebujeme najít město.
Potřebujeme telefon.
Město. Letadlo. Odletět. Musíme domů.
Nerozumí.
Kdyby to byla normální turecká vesnice,
už by nám nabízeli chleba a ajran.
Bůh žehnej Anatolii. Koukni na ně.
Jako ošklivější než druhý.
Poslouchej, kámo. My…
Jsme turisti. Foto. Turisti.
Safari. Foto. Turisti. Chápeš?
Vystoupili jsme, šel jsem kadit a ujeli nám.
Zůstali jsme tam.
Co to má bejt?
Panebože, Nurullahu!
Oni nás naporcujou!
Bůh nám pomáhej! Zabijou nás!
Rozčtvrtěj nás, Nurullahu!
Koukej, jak poskakuje!
Turecká vláda si tě podá!
Děláte chybu! Pusťte nás! Jsme hodní!
- Nechte nás jít! - Drž hubu! Akorát ho naštveš!
Koukni na něj, co to vůbec dělá?
Jsou to divoši, Recepe!
Hele, támhleto uctívají!
Páni. Nurullahu!
To vypadá jako já.
- No fakt! - To je někdo důležitej?
Asi jo, když mu postavili sochu.
Mám plán, Nurullahu. Zkusím to.
Třeba to vyjde. Jinak bude hakuna matata!
Co znamená hakuna matata?
To znamená, že budeme v prdeli, Nurullahu.
To stačí.
Koukni se tam.
Hele. Co to je?
Teď koukni na mě.
A teď zase na něj.
Hele.
Vidíš? To jsem já.
Sokachu?
Co? Co je „Sokachu“?
Asi jeho jméno.
Jo, tak jsem Sokachu.
Rozvaž mě a ukážu ti to.
- Sokachu? - Jo, jsem Sokachu. Rozvaž mě.
Přesně tak. Rozvaž mě.
Tak jo, dívej.
Vidíš?
Vidíš? Jsem to já. Sokachu.
Sokachu?
Sokachu!
- Sokachu! - Jo, jsem Sokachu.
Jo, já. Sokachu.
- Přesně. Sokachu. - Sokachu!
Tak se jmenuju. Sokachu.
Sokachu!
Skočili na to. Přežijeme!
Snad jo. Vstávej, nemusíš klečet.
Lže! Tohle není Sokachu!
Jak to, že ne? Teď jsem to ukazoval! Nevidíš tu podobu?
- Jsem Sokachu! - Ne!
Ne! Legenda praví,
že Sokachu má zvíře!
Vždyť mám zvíře. Tady je.
Tohle je moje zvíře, náčelníku.
Polidštěný zvíře, ale pořád zvíře.
- Ty vole! - Sklapni!
Buď zvíře, jinak tu chcípnem!
Věřte mi. Už jsem dokázal, že jsem Sokachu.
Dost! Lžeš!
Sokachu umí dělat zázraky!
Jestli jsi Sokachu,
dokaž to.
Dobře, dokážu to! Ukážu vám zázraky!
Tak zítra!
Do západu slunce.
Jinak zemřeš!
Co říkal?
Hej! Pusť mě! Nech moje zvíře!
Pusť mě!
Hej, uklidni se! No tak!
Chovají se k nám jako ke zvířatům.
Podívej se na to, Nurullahu. Hodili nás do špinavý díry.
No nic, aspoň jsme naživu. Chtěli nás vykuchat.
Jestli neuděláš zázrak, zemřeme i tak.
Zmlkni. Přestaň mě rozčilovat.
Vytáhni z tašky něco k jídlu.
- Tašku už nemám. - A kde je?
- Tam, kde nás uspali. - Proč jsi ji nevzal?
Byl jsem v bezvědomí!
- Přísahám Bohu že tě… - Naštěstí mám telefon a nabíječku.
Bezva, tak to zapoj.
Není tu elektřina, pitomče!
A nemáš signál ani nabitou baterku.
V šesté třídě jsme vyráběli elektřinu z brambor.
Tam jsem nedošel. Já dodělal jen třetí.
Naučil jsem se jenom číst a psát. To mi stačilo.
Já jsem s bramborama akorát razítkoval.
To jen díky tomu, že jsem pracoval pro padělatele peněz.
Nic víc neumím.
Vypadá to jako sklad.
Musejí tu mít aspoň hrách.
Možná sušenou čočku. Podívej se.
Dobře.
No prosím.
- Recepe, pojď sem! - Co je?
- Našel jsem jídlo! - Nekřič tolik!
- Co je? - Podívej.
- Co to je zač? - Můžeme si je upéct.
Ti nejsou k jídlu, pitomče. To jsou poštovní holubi.
Vezmi jednoho a pojď. Ať tě nikdo nevidí.
Jasný? Jednoho chyť.
Fajn, pojď sem.
Tenhle pták nám zachrání život, Nurullahu.
A tys ho chtěl upéct, troubo.
Přiděláme mu na nohu vzkaz a pustíme ho.
Díky tomu ptákovi nás najdou.
V to doufám.
Ale jak napíšeme vzkaz? Kéž bych měl papír a tužku.
Já mám papír a tužku.
Díky Bohu!
- Dej sem holuba. - Na.
To nic, neboj.
Neboj, maličkej.
Piš: „Já a můj kamarád
- Recep İvedik jsme se ztratili.“ - Dobře.
Tečka. „Jsme v Africe.“
Tečka. „Někde v Keni.“
„Někde v Keni.“
„Najděte nás.“ Tečka.
- Tečka. - „Pomoc.“
- Jo.
Sroluj to.
Pořádně to sroluj.
A teď mu to přidělej k noze. Drží to?
- Jo. - Bezva.
Teď ho vypustíme,
doručí náš vzkaz a najdou nás.
- A jak ví, kam letět? - No jo, máš pravdu.
Lítají podle pachu.
- Potřebujeme pach domova. - Kde ho vezmeme?
Potřebujeme něco z Güngörenu.
Mám nápad.
- Jaký? - Čeho máte doma nejvíc?
- Nevím. - Co tvá žena věší na balkóně?
Od čeho odhání ptáky?
- Od prádla. - Přesně tak.
Tvýho spodního prádla.
Všude tam visí. A jedno máš na sobě.
Najde podle tvýho pachu domov, jako když moucha hledá lejno.
- Sundej slipy. - Ani náhodou.
- Dělej. - Ne, Recepe.
Dělej, jinak tu chcípnem.
Pak je přines. Dělej, já z toho taky nejsem odvařenej.
Tady se nesvlíkej… Fuj, to snad ani není lidský tělo.
Pojď.
Pojď, rychle.
Dej to sem.
Zatraceně, to je hnus.
Čichni si, maličkej. Pořádně.
Leť za zdrojem. Leť do Güngörenu a předej náš vzkaz.
Pořádně si čichni. No tak.
Čichej. Vem si to.
Leť a osvoboď nás. Doruč náš vzkaz.
Vypouštím tě ve jménu Boha. Leť!
Bravo. Chudák chcípl kvůli tvým posraným spoďárům.
Jeho plíce nezvládly ten smrad.
Je tu někdo?
Někdo jde.
Haló?
Zdravím.
Ahoj, příteli.
Co se děje? Máme čas až do zítřka, ne?
Přinesl jsem ti jídlo, příteli.
Dej si.
Díky.
A na pití nic? Umíráme žízní.
- Podrž to. - Bůh ti žehnej. Měli jsme hlad.
Věřím ti, že jsi Sokachu.
Ale dokaž to tátovi. Ukaž mu zázrak.
- Tátovi? - Tátovi, náčelníkovi.
- Seš syn náčelníka? - Ano.
Tak přesvědč tátu, aby nás pustil. Jsme slušní lidi.
Pustí vás, ale musíš předvést nějaké kouzlo.
Promluv s ním. Přesvědč ho, prosím.
Máš pěknej přívěsek. No tak.
Ať nás pustí. Promluv s tátou.
- Něco ti povím. - No?
Prostě se najez. Uvidíme se.
K čertu s tebou.
„Prostě se najez.“ Jako bych to asi neuměl.
Zazobanej parchant. Rozmazlenej spratek. Má prachy, ale mozek nikde.
Recepe, co děláš?
- Co to je za kravál? - Co je, blboune?
- Co to je? - Vyrobil jsem nabíječku
na ten zbytečnej mobil, co nosíš v kapse.
Má i cívku.
Vidíš, jaká jsem bedna?
Dej sem mobil.
Nasedni.
Rychle. Počkej na můj povel.
Ještě nic nedělej. Vydrž.
Dobrý? Je to složitej přístroj.
Tak jo, šlapej.
Rychleji.
Dělej, rychleji!
Rychleji to neumím!
Přidej!
Nic. Zastav. Stůj.
Podrž to.
Abych všecko dělal já. Budu šlapat.
Jako by nestačilo, že jsem to postavil.
- Chceš, aby mě kleplo? - Sklapni.
- Rychleji to nešlo. - Zmlkni.
- Dávej pozor. - No?
- Řekni, až to začne nabíjet. - Tak jo.
- Musím přizpůsobit napětí. - Dobře.
- Jasný? - Jo.
- Nechci šlapat zbytečně. - Dobře.
Jdeme na to.
To zvládneš, Recepe. Jedu.
- Dobře. - Jedeme.
Přidej, přidej!
- Už to nabíjí? - Ještě ne.
- Jak je to možný? - Vydrž!
- Pořád nic? - Funguje to!
- Už se nabíjí! - Zvýším napětí!
- Vydrž, šlapej. - Už nemůžu, píchá mě v boku!
Trochu rychleji!
- Ještě se nezapnul? - Skoro! Přidej!
Co to je sakra za telefon?
- Zapnul se! - Pošli zprávu na první číslo v seznamu.
- Přišla zpráva z ambasády! - Pošli jim naši polohu!
- Dobře, posílám! - Pošli jim polohu, Nurullahu!
Posílám! Sakra! Něco se podělalo!
- Asi zkrat. - Zatraceně! Co se děje?
Prostě to blbe. To snad ne!
- Zapnul se foťák! - Foťák?
- Nefunguje to. - Jak jsi zapnul foťák?
Já nevím. Blbne to.
- Poslal jsi polohu? - Fotí to!
- Už to pošli! - Ale ne!
Něco to posílá, ale nevím co!
- Zasekl se displej! - Prostě to pošli!
- Dělej! - Ale ne!
Už to neudržím! Bože!
- Co děláš? - Spálilo mi to ruku!
Měl jsi jediný úkol, pitomče.
TURECKÁ AMBASÁDA KEŇA
Styďte se, pane.
Jak jste mohl nechat naše občany v džungli?
- Bylo to, jak jsem říkal. - Co se týče pohřešovaných…
S největší pravděpodobností je nalezená taška jejich.
Ano, ta je jejich.
Nosil ji ten malý.
Tábořili poblíž západní hranice savany.
- Tam se našla taška. - Takže možná žijí?
Doufejme.
Zdá se, že se v divočině vyznají.
Pane velvyslanče.
- Nesu dobré zprávy. - Co se děje?
Přišly nějaké SMS zprávy.
Signál pocházel z džungle poblíž hranice s Ugandou
v Západní provincii.
Věříme, že jde o pohřešované občany.
Náš tým se je pokouší najít.
Jsou naživu!
Pusť mě. Pusť!
Ty!
Předveď zázrak,
nebo oba zemřete.
No tak, co se tak čertíš?
Říkal jsem, že předvedu,
taky že jo. Ale co to publikum?
Zázrak bude.
Co chceš dělat?
Zkusím pár triků ze základky.
Žijou v džungli, určitě je neznají.
Budou koukat.
Jsem připravený.
Podívej. Vidíš ty prsty?
Pozorně sleduj. Hele.
Vidíš? Zázrak!
To není zázrak!
Hele, obě ruce mám v kapsách.
Vidíš?
- Co to je? - Tak další.
Sleduješ? Hele.
Předveď zázrak.
Teď zmizím zpoza téhle deky.
Jak se tomu říká? Božský zázrak.
Zázrak. Sleduj. Jedna…
dva…
tři!
Tohohle muže jsem v životě neviděl.
Známe se? Neznáme.
Ani nemluví mojí řečí. Sleduj.
Zázrak!
Vejce! Kde se tam vzalo?
Páni! Jak jsem mu ho vytáhl z hlavy?
Tobě se taky nic nelíbí!
Hele, zázrak. Zvedněte to. Šup.
Dávej pozor.
Proč jste to pustili? Řekl jsem snad něco?
Pitomci! Řekl jsem vám snad?
Můžeme? Sleduj.
Nelíbí? Co děláte?
Neumíš zázrak,
nepřežiješ.
No tak, náčelníku, neblázni.
Ukázal jsem aspoň deset zázraků.
Jenom je odmítáš uznat.
A co jsi včera říkal?
„Do západu slunce.“
Slunce ještě nezapadlo, že ne?
Dal jsi nám slovo.
Copak nemáš zásady?
Musíš dodržet slovo.
Pořád ještě můžu předvést zázrak, že jo?
Tak nám nevyhrožuj.
Počkej chvíli!
- Co budeš dělat? - Mám nápad.
- Vidíš toho hrbáče? - Jo.
Napravím mu záda, jako to dělá Mehmet.
Aspoň to zkusím.
Náčelníku! Mám pro tebe zázrak.
Ale potřebuju dobrovolníka. Pojď sem.
Pojď sem.
Dobře. Hele, je to hrbáč, že?
Má křivý záda. Já ho teď narovnám.
Je to šaman, že? Narovnám šamanovi záda.
Uznáš to jako zázrak?
Ne! Nedovol to!
Sklapni. Starej se o sebe.
Nenechávej je odmlouvat. Musíš mít autoritu.
Přijímáš, nebo ne?
Narovnám mu záda a bude to zázrak.
Dobře. Poslední šance.
Tak jo, náčelníku. Předvedu vám zázrak, který dokáže, že jsem Sokachu.
Tady je váš zkušený šaman.
Jak ti je? Co?
Vidíš, jak dýchá? Funí jako prase.
Zjevně trpí bolestí. Pomůžu mu.
Lehni si. Teď se dívej, náčelníku.
Zvedni ho.
Dobrý, přivaž to.
Dobře se dívej.
Má vyhřezlé ploténky. Tlačí mu na nervy.
Co s tím?
Využijeme gravitaci, kterou objevil Newton.
Je svázaný.
Uvolni se.
Uvolni se. Dobře.
Bezva.
Teď mu uvolním nervy.
Můžeme? Raz, dva, tři.
Jdeme na to. Snad Mehmetova technika zabere.
Teď z druhé strany.
Trošku protáhneme.
Spusť ho. Dej ho dolů.
Postavit. Ukaž se.
Stůj, kámo. Nepadej.
Co záda? Je to lepší?
Lepší?
Raz, dva, tři. Teď.
Tak co?
Sokachu!
Sokachu?
- Sokachu! - No vida!
Ano!
Díky Bohu! Sokachu!
Ty!
Sokachu.
Vítám tě ve kmeni Nahu,
ve tvé vlasti,
ve tvém domově!
Tohle je náhrdelník statečnosti.
Opatruj ho a nikomu ho nedávej.
Padělek.
Je to cín.
Tenhle klobouk symbolizuje tvou sílu.
Teď jsi jedním z nás.
Vítej, bratře!
Sokachu!
K čertu s tebou. Co sakra děláš?
Co na mě pliveš? Táhněte k čertu!
Co děláš? Opovaž se!
Ne! Padej!
Odprejskni!
To jsem to vyhrál. Každej na mě plive.
Kámo, pliváním dáváme najevo přízeň.
- To je na přivítanou. - K čertu s tím.
Být Sokachu je na hovno!
To je přivítání?
Nejsem snad Sokachu?
Zakazuju to. Plivání na přivítanou se zakazuje.
Můj první zákon.
Na, dej si. Je to dobrý.
Díky, ale ne. Právě jsme jedli. Díky.
To je posvátné jídlo. Dej si.
Proboha… Co je to?
Je to pochoutka, jez.
Budu ti věřit.
Že jsi to ty, tak ochutnám.
Jdu na to.
Tohle už jsem jedl!
Poznávám to. Zkus, ty to poznáš.
Tu máš. To je…
Mám to na jazyku…
- Nosorožec. - Jo! Nosorožec!
Maso z nosorožce. Zrovna jsem to chtěl říct.
Chutnalo to jako něco místního. Takže nosorožec.
Mělo to místní nádech. Nosorožec…
Jaká část? Svíčková?
Nosorožčí úd.
Jaký úd?
Velký nosorožčí úd.
Jako zadní kýta?
Nosorožčí péro.
Péro.
- Péro? - Jo, péro.
- Nosorožčí? - Dobrota.
Pochoutka.
Parchanti jedni!
K čertu s váma! Vem si to!
Být Sokachu je na nic. Dejte mi něco k pití.
To nosorožčí péro mi uvízlo v krku. Dej to sem.
Já se snad pobliju.
- Ale tohle je dobrý, co to je? - Ugamba mugamba.
Ugamba mugamba? Co to je zač?
Ugamba je bílý netopýr.
Ten nápoj se jmenuje „Bílý netopýr“?
Ne, ugamba mugamba.
Ugamba je bílý netopýr.
Mugamba jeho chcanky.
Chcanky bílého netopýra. To je rozdíl.
Berte si to! Co je tohle za kmen?
Vy jste těma pérama úplně posedlí.
Nosorožčí péro, netopýří chcanky, netopýří hovna…
Dej mi radši nějaký ovoce.
Odteď budu jíst jenom ovoce.
Jenom ovoce!
Tak to všechno začalo.
Měli jsme jet do Konyi, ale skončili jsme v Keni.
Jsme si podobní?
- Jsme? - Recepe!
- Co blbneš? - Co mě lekáš?
- Co tu chceš, pitomče? - Kámo!
Utečeme, dokud si myslí, že jsi Sokachu.
Jasně. A necháme se sežrat od lvů.
- Teď tu musíme zůstat. - Proč?
- Poslal jsi zprávy? - Jo.
Pokud jim ty zprávy přišly,
zaměří nás podle mobilního signálu.
Tak nás najdou.
Proto tu musíme zůstat.
- Máš pravdu. - Nesmíme se odsud hnout.
Dobrá.
Musím čůrat.
- Odskočím si. Počkej tu. - Opatrně.
Už nechci čekat! Kdy už to tátovi řekneš?
To nejde, Songo.
Jsi z kmene Nahu.
- Tak s ním promluvím sám. - Ne, Songo!
Táta tě zabije.
- Miluju tě! - Co to…
Kdo to je?
- Já tebe taky, Songo. - Hej!
Songo, o co tu jde?
- Kdo to byl? - Nikdo, kámo.
To jsem viděl.
Bavil ses s ní! Ty proutníku jeden!
To byla moje holka.
- Takže je to vážný? - Jo.
Aha, chápu.
- Co je zač? - Je z kmene Hunkutu.
- Hunkutu? - Naši nepřátelé.
- Tak co s ní blbneš? - Miluju ji.
Lásku nic nezastaví, kámo.
Trápení, že?
Chápu.
Prosím, jen to nikomu neříkej.
- Jako hrob. - Dobře, věřím ti.
Neboj, nikdo se to nedozví.
Ne!
Nikdy!
Nedovolím, aby sis vzal někoho z kmene Hunkutu!
Pěkně děkuju! Prý že to nikomu neřekneš.
Dal jsem to snad na Twitter?
Nebo na Instagram? Ne!
Hunkutuové jsou moji nepřátelé!
Vezmeš si ji jedině přes mou mrtvolu!
Nemůžu si pomoct, miluju ji. Pojďme se smířit.
Ticho. Zmlkni!
Je konec!
Sakra, tati…
Neodmlouvej tátovi.
Akorát ho naštveš.
Takhle s ním nemluv, prosím tě.
Co jsem ti říkal? Říkal jsem, že se to nesmí dozvědět.
Kvůli tobě je konec!
Dost už, přestaň fňukat.
- Miluješ ji? - Dej mi pokoj!
Miluješ ji?
- Hrozně. - Tak tam zajdeme.
Požádáme jejího otce o požehnání.
Jestli vám ho nedá, tak ji uneseme.
- Ale jak? - Podnikneme vojenskou operaci.
Vem svého nejlepšího muže.
Já vezmu svoje lidský zvíře.
Za svítání vyrazíme k nim do vesnice.
- Tak jo. - Jsem přece Sokachu.
Nedovolím, abys přišel o lásku!
- Dobře. - Postarám se o to raz dva.
- Ano? - Dobře.
Precizní práce, chlapi.
Ty zůstaň tady.
Hlídkuj.
Jestli se nevrátíme, zajdi pro pomoc.
- Dobře. - Ty nás povedeš, Songo.
Ukaž mu její stan. Běž za Songou.
- Dobře. - Hodně štěstí.
Vyrazíme.
Pomalu. Skrčte se. Jdeme.
Blbouni.
Skrč se, jdeme!
Dobře.
Úspěšně jsme infiltrovali vesnici.
Měli bysme zjistit, ve kterém stanu je.
To ale nevím.
- Jak to? - Prostě nevím.
Hej, přestaň. Kšá! Běž pryč!
- Který stan? - Já nevím!
- Ta kráva si nedá pokoj! - Beztak má velký stan.
To dává smysl. Zkusíme tenhle.
Jdeme. Druhá fáze začíná.
To je ale překvapení.
Pardon. Nechtěli jsme vás vyrušit.
Hledáme jednu dívku. Promiňte, madam.
Vy jste se vloupali ke mně domů?
Poslouchejte, Nahuové!
Zabiju vás!
Hele, kámo. Nechtěli jsme ti vlézt do stanu.
Spletli jsme se.
Nevěděl jsme, že je tvůj!
Kdybysme to věděli, nelezeme tam!
Mně se tvůj hnusnej ksicht taky nelíbí.
Seš nechutnej!
Hele, nevyhrožujte nám smrtí.
Budete toho litovat.
Tohle je syn náčelníka, Songa.
Syn náčelníka.
Jestli nám zkřivíte vlásek, naběhnu sem s celou armádou!
Uklidni se. Nic nám nemůžeš udělat!
Máme známosti na vyšších místech.
Tady jsou!
Copak je? Karta se obrátila, hlupáku!
Prr.
Klid.
Copak je? Ještě před chvílí jsi vyhrožoval.
Vidíš? To jsou naši válečníci.
Nahuové jsou Boží válečníci.
Zklidni se.
Co se děje?
Přišli jsme sem v míru, ale oni vyšilujou.
Neboj, já to vyřídím.
Dobře, náčelníku.
Pozorně poslouchej. Jmenuju se Sokachu.
Sokachu z kmene Nahu. Pojď sem.
To je moje zvíře. Polidštěné zvíře.
Máme poslání.
Jsme legendy. Zasloužíme si úctu!
Běž.
Náš kmen
dorazil kvůli zvláštní příležitosti.
Ve jménu Boha vás tímto žádáme
o požehnání k sňatku Songy a vaší dcery. Jak se to jmenuje?
- Zoya. - A vaší dcery Ziyi.
- Dáte jim požehnání? - Zoyo!
Ano, tati?
Nikdy svou dceru nedám Nahuovi!
- Proč? - Nahuové jsou zbabělci!
Nahuové jsou stateční!
Neječte furt, bolí mě z vás hlava.
Jste jak na soutěži v ječení! Promluvme si v klidu.
Sokachu, pojďme.
Vydrž, náčelníku.
Musím to vyřešit.
Když jsou teda Nahuové zbabělci a Hunkutuové stateční,
když my neumíme bojovat, zatímco vy jste udatní válečníci,
tak se utkáme!
Troufáte si?
Vyzývám vás na souboj!
Nahuové versus Hunkutuové. Přijímáš?
- Co ty na to? - Dobře!
Ale pod jednou podmínkou!
Jakou?
Když vyhrajeme,
on zapomene na mou dceru a ty mi dáš svůj náhrdelník.
Ne, Sokachu! Ten náhrdelník patří nám.
Vlastníme ho už dvě století.
Kámo, je to padělek.
Je z cínu. Vypadá, že je cenný, ale není.
Vidíš? Není pravý.
Seženu ti u nás na tržnici pravý.
Neboj. Nech to na mně.
Dobře, přijímáme!
Jestli vyhrajete, dám ti náhrdelník.
Ale když vyhrajeme my…
- Jak se jmenuje? - Zoya.
…vezmeme si Soyu. Platí?
Platí!
Tak se sejdeme zítra na louce před naší vesnicí.
Všichni.
Tak zítra. To teprv uvidíte.
Jdeme.
Dobře, nastal velký den.
Tohle je okamžik pravdy.
Budeme bojovat, ať to skončí jakkoliv.
Teď už nejde o Songu a jeho holku. To už je pasé.
Tady jde o důstojnost.
Je to otázka cti, slávy a hrdosti.
Budeme bojovat
a ukážeme jim,
jaká síla, odvaha a schopnosti se v nás skrývají!
Budeme bojovat až do smrti,
do posledního dechu,
a vztyčíme na bojišti vítěznou vlajku!
Kámo, naše vesnice nemá vlajku!
Opravdu?
To se pleteš, Songo.
Vlajku, Nurullahu.
Tak jo. Tohle je odteď naše vlajka.
Víte, co to je? Tureckej fakáč.
Kdo je váš protivník? Kakáč.
Lepší symbol už snad být nemůže. Zkuste si to.
Uděláte pěst
a pak tohle.
Vyzkoušejte si to.
Bezva. Ještě jednou.
Jo, to je ono.
Skoro. Napoprvé je to těžké.
Dobrý. To natrénujete.
- Kdo jsme? - Nahu!
- Kdo? - Nahu!
- Nechť souboje započnou! - Začínáme!
První je soutěž ve fackování.
Uvidíme, kdo je silnější!
Zatraceně.
Do toho, Songo.
No tak.
Proboha!
Pojď, Nurullahu. Máš na to.
Ukaž mu sílu Turka!
Hezky. Dej mu.
K čertu s tebou.
Mohl ses ho aspoň dotknout.
Už jsme jenom čtyři.
Tak jo, jde se na to.
Ahoj, příteli.
Chápeš?
Tak pojď. Připravený?
Semhle.
Fajn.
Dobrá rána.
Teď ale dostaneš osmansko-nahuovskou facku. Bacha.
Ale kampak?
Tak se to dělá.
Druhá disciplína je chůze po žhavém uhlí!
Koukni na něj. Ti to snad trénujou odmala.
To vybrali schválně, abys nevyhrál.
Já vím.
Ale kluka z Anatolie nedostanou.
Kašlu na pravidla, udělám cokoliv.
- Vyndej mi mast. - Bude to fungovat?
Jasně. Viděl jsem to v televizi.
Pod nohou se vytvoří vrstva vzduchu, která nepropouští žár.
Namaž mě, budu se na oko protahovat.
To je ono.
Sokachu, jsi na řadě!
Jenom se protáhnu, vydržte.
- Hotovo? - Jo.
- Dobrý? - Jo.
Jdeme na to.
Kruci. Nurullahu!
Co je, Recepe?
Přilepil jsem se!
Do prdele!
Tahejte! Vydržte!
Co děláte? Pusťte to!
Vypadněte!
Jste k ničemu!
Jo! Tak se to dělá!
Start.
Krucinál, klouže to!
Jak to, že jemu to neklouže?
Padám!
Moje ruce! Už se neudržím!
Bože!
Zatraceně!
Zatraceně! Táhni k čertu!
Hunkutuové nepřijmou remízu! Jsme stateční!
Duel rozhodne paní džungle, Maruk.
Maruk!
Troufáte si, Nahuové?
Nahuové neznají strach!
Přijímáme výzvu Maruk!
Maruk!
- Kdo je Maruk? - Největší had v celé džungli.
- Anakonda. - Anakonda?
Ano, Sokachu. Anakonda.
Nikomu se nepodařilo ukrást jí vejce a vyváznout živý.
Ne, náčelníku. Žádný anakondy. Nikdy.
- Řekni ne. - Dobře!
Kdo se zúčastní za kmen Hunkutu?
Jukumba!
A z kmene Nahu?
- Měl by jít Sokachu. - Proč já, ty idiote?
Já dělal všechno. Proč já?
Ne. Pro jednou se zachraňte sami.
Nemůžu dělat všechno.
Nebudu se prát s anakondou.
Mně stačí kobry.
Kdepak anakonda.
Sokachu!
- Půjde Sokachu! - Sakra!
Než zapadne slunce,
dva nejodvážnější z našich vesnic
se musí vrátit s vejcem anakondy Maruk!
První, kdo přinese vejce, vyhrává!
Souhlasíme! Zvítězí Hunkutuové!
Zvítězí Nahuové!
Songo, kde je Maruk?
Opatrně. Může být kdekoliv.
Hadi mají rádi chladný místa. Kmeny stromů, pod kameny.
Tohle je ale obrovská anakonda.
- Podíváme se k řece? - Jaké řece? Jsme uprostřed džungle.
Bacha, Maruk!
Dělám si srandu.
Hele!
Co to je? Páni!
- To jsou její vejce? - Jo, jsou obrovský.
Jsou velký jako Nurullahova hlava.
Jak velká asi bude Maruk?
Je to obrovský had. Anakonda.
- Nurullahu. - No?
- Vidíš ty vejce? - Vidím.
Tak pro jedno zajdi, šup.
Nejdu.
Já ti fakt jednu vrazím. Seš k ničemu!
- Běž ty, Songo. - Nejdu, kámo.
Jděte se vycpat.
Tak proč jste se mnou šli? Na procházku?
Musím všecko dělat sám?
Dej to sem.
Sledujte.
Kdybyste viděli nějaké nebezpečí,
přijdete mi pomoct.
- Jo. - Jasný?
- Jasný. - Nenechte mě tu.
- Dobře. - Jde mi o život.
Prosím. Kdyby něco, běžte mi na pomoc.
- Jo. - Slibuješ?
- Slibuju. - Slibuju.
Bůh mi pomáhej.
Není tu, hoši.
- Vezmi vejce a pojď! - Pospěš si!
Vem ho a pojď!
Není tu.
Ten had tu není.
Může být kdekoliv. Rychle! Je to nebezpečné!
Nurullahu, koukni na to vejce.
Hele.
Prosím tě, pojď už!
Koukej.
Chtělo by to…
máslo, cibulku, rajčata…
Dobrota! S kouskem chleba.
Ideální na vaření.
- To můžeme řešit potom! - To nic, moc se bojíš.
Nechala tu jenom vejce. Kdo ví, kde je?
Jasný? Má hotovo. Je pryč.
Vezmi vejce a pojď. Neblbni.
Je to jenom provizorní skrýš. Tady nežije.
- Jen se občas zastaví. - To je její doupě!
Co to bylo?
- Něco tu zašustilo. - No tak!
- Pojď! - Co to je za zvuk?
Vrať se, prosím tě!
- Maruk? - Vrať se!
- Maruk! - Honem!
- Pojď, holka. - Recepe!
Není tady.
- Dostala ho! - Pomoc!
Chce mě zabít!
Chlapi! Pomoc!
Pomoc! Pomoc!
Pomoc!
Dělej!
- To je konec! - Pomoc!
Do prdele, pomoc!
Pomoc!
Do prdele, pomozte mi!
Pomoc!
Táhne ho dovnitř!
Utíkej! Běž!
Songo?
- Kde je Sokachu? - Už jsme to vejce měli, tati.
Ale napadla nás Maruk.
Vtáhla ho do doupěte. Neměli jsme mu jak pomoct!
Sokachu je mrtvý?
Vtáhla ho do doupěte. Neudrželi jsme ho!
Sakra, Sokachu!
Odpusť mi, Zoyo. Navždy tě budu milovat.
Nahuové ztratili bojovníka.
Hunkutuové ukořistili vejce.
Vítězi se stávají Hunku…
Sokachu!
Uhni.
Chtěli jste vejce, tak tady máte samotnou Maruk.
A jestli chcete i vejce,
tady máte půl tuctu.
Můžete si udělat třeba omeletu.
A vítězi se stávají Nahuové!
Hej, náčelníku Hunkutuů, já svůj úkol splnil.
Teď je řada na tobě.
Dej mu svou dceru Ziyu.
Hunkutuové jsou počestní! Sokachu vyhrál!
Má dcera Zoya si ho může vzít!
„Moje dcera Ziya si může vzít Songu z kmene Nahu!“ Řekni to.
Povídej.
Může si vzít Songu z kmene Nahu!
No vida!
Jestli oba náčelníci souhlasí, svatba se bude konat zítra.
- Ano. - Souhlas?
Ano.
Všechny vás zvu na svatbu ve vesnici kmene Nahu!
Sokachu!
Není to trochu moc?
Ne, tak se to dělá. Není to moc. Jdeš se ženit.
Hotovo!
Co to je?
Co to máš?
To není hračka! To je dynamit!
Padej odsud!
Co blbnete? Zbláznili jste se?
Do prdele!
Panebože!
Kam to mám sakra hodit?
Urve mi to palici! Nurullahu, vybuchne to!
Bože!
Paráda, vždycky jsem chtěl zadkem odpálit dynamit.
Seš normální? Vždycky utečeš! Kde jsi byl?
Drazí bratři a sestry.
Zeptám se narovinu. Proč jste všichni před tím dynamitem utíkali?
Myslel jsem, že jste válečníci. To byly kecy?
Kde je ta vaše odvaha?
Vyděsí vás blbej dynamit? Mohla vybuchnout celá vesnice.
Děkujte studni a mýmu zadku.
Schytal jsem to do zadku, abych vás zachránil.
Od toho tu jsem?
No nic, nechci vás zesměšňovat před dětma.
Dnes jsme shromáždili kvůli radostné události.
Abychom oslavili sňatek těchto mladých lidí.
Teď se zeptám.
Náčelníku Hunkutuů, schvaluješ sňatek?
Ano.
Náčelníku Nahuů, a ty?
Ano.
Tímto vás já, Sokachu,
z moci mně svěřené, prohlašuji za muže a ženu.
Musíme to sepsat. To je vážná věc.
Panebože! Nurullahu!
- Vidíš to, co já? - Ano, Recepe!
- Turecká vlajka? - Jo!
Bože, jsme zachráněni!
To jsou naši lidi, Nurullahu!
Turci přijeli!
Páni, turecká armáda! Náčelníku, ti jsou od nás.
Vyřídíme to, nebojte. Pojď, Nurullahu.
Pojď.
Turecká armáda! To jsou oni!
Bůh vám žehnej, pane! Bůh vám žehnej.
Recep İvedik, Nurullah Sağlam?
Ano, to jsme my.
Jsme z mírových sborů OSN.
Přijeli jsme pro vás
na žádost ambasády.
Bůh vám žehnej.
Ale pane, jsme tu už dlouho.
Můžeme jenom něco dokončit?
Samozřejmě. Důležité je, že jsme vás našli.
Armáda je nejlepší!
Bůh vám žehnej!
Pojď, Nurullahu.
Ticho.
Bratři a sestry, mám pro vás důležitou novinu.
Nejsem Sokachu.
Jmenuju se Recep İvedik.
Nejsme ti, za které nás máte.
Lhali jsme, protože jste nás chtěli vykuchat.
Ale nelituju toho!
Co říkáte?
Dva znepřátelené kmeny se usmířily.
Dva lidé, kteří se milují, jsou manželé.
Není to krása?
Není důležité být Sokachu.
Důležité je být dobrý člověk.
Teď chci vrátit tenhle krásný náhrdelník,
který jsem dostal jako Sokachu, jeho právoplatnému majiteli.
Nevěsto a ženichu.
Mně věnovaný náhrdelník s „duší džungle“,
který je symbolem jejího koloběhu,
navždy věnuji nevěstě.
Protože muž postaví dům, ale žena z něj vytvoří domov.
Prosím.
Předej ho svým dětem.
Nebo vnoučatům. Ano?
Díky, bratře. Jsi statečný muž.
Díky, příteli, vážím si toho.
Jsi pravý muž.
Dej tu na ně pozor.
- Dobře, příteli. - Měj se.
Náčelníku.
Loučím se.
To jsou turečtí vojáci z mírových sborů.
Jsou to naši krajané. Přijeli pro nás.
Musíme jít.
Možná se nejmenuješ Sokachu,
ale jsi skutečný Sokachu.
Statečný muž.
Ty a tvůj přítel jste dobří lidé.
Děkuju.
Díky, taky jste dobří lidé.
Jsi statečný muž.
Bůh ti žehnej. Ty taky.
Rozloučím se podle vaší tradice.
Ne!
Bůh vám žehnej. Opatrujte se.
Jdeme, Nurullahu.
Sokachu!
No tak! Copak takhle se loučí?
Oplatíme jim to, Nurullahu.
Dejte na sebe pozor!
Bůh vám žehnej.
- Nurullahu. - Co je?
- Na něco jsme zapomněli. - Na co?
Na svatbě se tancuje halay!
Máš pravdu.
Jasně že mám pravdu!
Tancujeme!